Dette har hendt:
Du har skrømt-DNA.
Faren min sa det var en gave. Jeg kunne hjelpe folket mitt ved å advare dem
om skrømtenes ankomst.
Om jeg bruker tankene og etablerer et bånd...
Kom igjen. Er ikke det litt lettsindig?
- Teyla? - Dere kommer til å dø!
Dere kaller fienden vår replikatorene.
De har begynt å tilintetgjøre menneskelige verdener.
Gammel anti-replikatorteknologi besto i å forstyrre båndene
mellom hver individuelle nanitts celle.
Vi gjør det motsatte.
I stedet for å avskjære forbindelsene,
øker vi deres tiltrekning til hverandre.
Vi gjør hver celle om til en utrolig kraftig nanittmagnet.
Skjoldene våre tåler ikke mye mer.
De må de forhåpentligvis ikke.
Svarte helsike.
Han klarte det faktisk.
Replikatorskipene har stoppet skytingen. Mennskenes plan virket.
- Gi meg status på pilene. - Nærmer seg replikatorbyen.
Replikatorenes masse synker inn i planeten.
- Vi har ikke mye tid. - Vi drar ikke uten de pilene.
Massen nærmer seg kritisk tetthet. En eksplosjon er nært forestående.
Kommandør, vi må hoppe inn i hyperrom.
Ikke før jeg finner det jeg kom hit for.
Pilene nærmer seg.
Vi har dem.
Jeg har den ommaterialiserte lasten fra pilene.
Nå har vi det vi trenger for å fullføre oppdraget.
Hva har du, Rodney?
Det er bare en uke siden kampen, men vi ser et klart mønster.
Se på de langtrekkende skannere.
Skrømtene har delt seg opp i bestemte grupper.
Nå som de er ferdige med replikatorene, måler de hverandre.
For mange skrømter, ikke nok mennesker å leve av.
Etterretning viser forskjellige fraksjoner.
Ja, er vi heldige havner de
midt i en lang borgerkrig, men dette er det interessante.
- Hva er det? - Vår gamle skrømtvenn
som hjalp oss med å redde Jeannie
- og skaffet alle kubeskipene. - Hvordan vet du det?
Fra underromsporingsenheten han brukte.
Det er det samme signalet.
- Hvorfor aktiverte han det igjen? - Jeg aner ikke.
Han visste sikkert at vi overvåket frekvensen deres.
- Du tror han sender en melding. - Kanskje. Som jeg sa,
har kubeskipene vi fulgte dannet bestemte grupper,
men dette er der alene. Og ut fra det vi vet,
flyter det bare midt i rommet
langt fra beboelige planeter,
nesten en times underlys fra nærmeste port.
Hva vil han, da?
Det er spørsmålet.
Hei.
Ronon.
Vil du bruke denne maskinen?
Nei. Jeg forventet bare ikke å finne deg her.
Hvorfor ikke?
Burde ikke du ta det rolig?
Jeg er gravid, Ronon, ikke syk.
Og uansett sa dr. Keller at det ikke er skadelig å fortsette og trene.
- Det er faktisk en fordel. - Ja, men du driver temmelig hardt.
Jeg må holde meg i topp fysisk form
hvis jeg skal holde følge med resten av gruppen.
Hvem sier at du må holde følge?
Har noe forandret seg?
Nei, han sitter der ute ennå.
Det har gått nesten et døgn.
- Skipet kan være deaktivert. - Tror du det er en nødmelding?
Kanskje.
Får noen andre kubeskip inn signalet?
I så tilfelle ignorerer de det.
Ingen annen skrømtaktivitet i området.
Hvor langt unna er nærmeste port?
Cirka en time med dvergskipet.
Jeg vet at vi har samarbeidet med denne fyren før,
og han hjalp oss før, men han er fremdeles et skrømt.
Vi føler vel ikke at vi skylder ham noe?
Nei, selvsagt ikke, men det betyr ikke at vi ikke bør undersøke.
Teyla.
Oberst. Jeg hørte det nettopp.
Jeg blir gjerne med på dette oppdraget.
Vi klarer oss.
Jeg forstår hva du prøver å gjøre, John,
men jeg forsikrer deg om at det ikke er nødvendig.
Ferdighetene mine er ikke svekket og jeg har fremdeles mye å tilføre.
Kom igjen, karer. Vi venter på dvergplattformen.
Jeg er ikke engang...
Jeg vil ikke snakke om dette igjen.
Vi har ikke snakket om det ennå.
Vi har knapt snakket sammen siden jeg sa at jeg var gravid.
Det har vært litt travelt her.
Jeg forstår hvorfor du ikke ville at jeg skulle være med på replikatorangrepet,
men det var et spesielt tilfelle.
Selv det enkleste oppdraget kan bli farlig.
- Det godtar jeg. - Det er ikke så enkelt.
Prøver du å beskytte meg,
eller er du sint ennå for at jeg ikke sa noe før?
Folket ditt er savnet.
Faren til barnet ditt er savnet.
Du vil ut og kjempe, men det kan du ikke!
Og jo før du innser det, jo bedre.
Vis kuben. Jeg tror vi er i nærheten.
Her, rett foran oss.
Ser ut som den er hardt beskutt.
Fra replikatorkampen?
Nei, jeg får inn strålingsrester fra skrømtvåpen.
- Ble de angrepet av en annen kube? - Det ser sånn ut.
Noen livstegn?
- Jeg får ikke inn noe. - Kanskje de er i dvale?
En merkelig ting å gjøre etter et angrep.
Dessuten lander de vanligvis skipet.
Men vi kom ikke helt hit for å snu, så jeg drar inn.
Lorne, har du noe?
Ingenting så langt.
Det er døde kropper her.
Mottatt. Vi leter fortsatt.
Ser ut som de ble spist av.
Får fremdeles inn skrømtsporingsenheten. Det er den veien.
Avlesingen er sterkere her inne.
Jeg ser ikke fyren vår. Gjør du?
Nei.
Vi kommer ikke til å finne ham.
Jeg trodde vi fulgte enheten.
Vi gjør det,
men noen skar den ut av ham.
Ingen tegn etter de andre.
De som angrep må ha tatt dem til fange.
- Inkludert vår venn. - Ikke kall ham det. Det er snålt.
- Hva skal vi kalle ham, da? - Vi kaller ham "Todd."
En jeg kjente på college. Han var veldig blek.
- Todd er et stygt navn. - Har du et bedre et?
- Faktisk har jeg det. - Glem det.
Hva gjør vi nå, oberst?
Det spørs. Kommer denne greia til å fly?
Skroget er hardt skadet.
Cirka 30% av skipet er forseglet og utsatt for rommet,
men med litt arbeid
tror jeg vi kan koble hovedsystemene til igjen.
Det avgjør saken. Vi har et nytt skip.
Du kan laste det opp
- på PC-en min i laben. - Greit.
Oberst, jeg ventet deg ikke tilbake så snart.
Ingen sammenstøt. Eneste skrømt om bord var død.
- Var skipet hardt skadet? - Ganske hardt.
McKay jobber med reparasjonene, men det er den enkle delen.
Hva er den vanskelige delen?
Skipet er sikret, det er ingen umiddelbar fare,
men du er den eneste som kan fly det.
Selv i min tilstand?
Jeg var kanskje litt tøff mot deg.
Nei, du hadde rett.
Jeg prøver bare å forstå stillingen min.
Du er fremdeles medlem av gruppen min.
- Er jeg? - Det har du vært hele tiden.
Men jeg bestemmer når du drar på oppdrag. Er det greit?
Når drar vi?
Hei.
Jeg fant disse i dvergskipet.
Takk. Jeg er skrubbsulten.
Aprikoskake?
- Hvis du ikke vil ha den... - Jo, det er greit.
- Så hvordan går det her? - Det går framover.
Hyperstasjonen er operativ, men det hjelper ikke
hvis jeg ikke får nervegrensesnittet til å fungere.
Hva gjorde du?
- Ingenting. - Tok du på noe?
Nei. Kanskje litt.
Hva er det?
Ser ut som et kart.
Takk, kaptein Selvfølge. Selvsagt er det et kart.
Men spørsmålet er, et kart over hva da?
Jeg ville si det før,
men jeg fant det ut like etter at dr. Keller og jeg kom tilbake fra Ny-Athos.
- Det var en vanskelig tid. - Jeg skjønner.
I tillegg til alt annet,
sliter jeg med tanken på
at barnet kan være det siste av mitt folk.
- Det vet vi ikke ennå. - Men du forstår
hvorfor jeg ikke bare kan bli i Atlantis uten å gjøre noe.
Den beste sjansen jeg har til å finne ut hvor de er, er å være her med deg.
- Hvordan går det? - Du er tilbake.
Jeg fikk nervegrensesnittet til å snakke med hovedsystemene,
men jeg får ikke testet det, så jeg må justere litt.
Det største problemet så langt er våpensettet,
- men jeg tror jeg klarte... - Vent. Våpensettet?
De blir nyttige når vi går etter skrømtene.
Hva snakker du om?
Jeg fant ut hvor skipet skulle før angrepet.
Vi fant det ut.
Akkurat. Du bare aktiverte et skjermbilde.
Jeg søkte gjennom skipsloggen
og fant ut om den topphemmelige skrømtutposten.
Hvilken skrømtutpost?
Beklager, jeg antok at en viss usikkerhet var innforstått
ved bruken av begrepet "topphemmelig."
Det betyr at han ikke vet.
Det sto ikke i loggen. Men uansett,
snakket de om det som det var hellig.
Ut fra det jeg vet, hjalp det skrømtene med
å vinne krigen mot de gamle.
Derfor skal vi undersøke det.
Stopp en hal. La oss ta det rolig.
Vi vet ikke engang om den kan fly, for ikke å snakke om...
- Hvordan klarte du det? - Jeg vet ikke.
Evnene mine synes å være sterkere enn før.
Hun tuller ikke.
lfølge dette er navigering, framdrift og kommunikasjon tilkoblet.
Teyla?
Jeg kan ikke forklare det.
Da jeg ble forbundet med skipet, ble alt tilgjengelig for meg.
Jeg føler de forskjellige systemene til min rådighet.
Kan du fly det?
Jeg er ikke sikker.
Hun kan fly det.
Alt i orden?
Ja da.
Det er enklere enn forrige gang. Nesten uanstrengt.
Ikke se på meg. Jeg gjorde ikke noe.
Koordinatene til utposten er i datamaskinen.
Jeg kan føre oss dit.
Du er ikke her for det. Vi kan vente på Daedalus.
Kuben som angrep dette skipet hadde tilgang til samme informasjon,
og er nå nesten en dag foran oss.
Hvis utposten er så viktig som loggen antyder,
tror du virkelig vi kan vente?
Greit. Få oss nær, men hold oss utenfor sensoromfanget.
Vi tar et dvergskip derfra.
Hva skjer?
Jeg gikk gjennom resten av skipsloggen
- for å se etter mer omtale om utposten. - Og?
Det er ingenting. Kan du tro det?
Dette går langt tilbake.
De har visst ikke vært på det stedet på tusenvis av år.
- Hvorfor nå? - Vi har nådd koordinatene våre.
Jeg slipper oss ut av hyperrommet.
Planeten er rett foran. Jeg har etablert et kretsløp rundt en måne,
like utenfor sensoromfanget.
Da går vi til dvergskipet.
Huff da!
Det gikk bra.
Alt i orden.
Det er slike situasjoner jeg ikke ville sette deg i.
Jeg vet det.
Noen må være igjen å fly skipet
- i tilfelle vi får problemer. - Selvsagt.
Så Lorne og karene hans blir her.
Lykke til.
- Har du noe? - Vi er innenfor sensoromfang
nå.
- Hva er det? - Det er en romport.
Sier du det nå?
Jeg visste ikke! Loggen var ikke enkel å lese.
Greit, noe annet?
Ja. Jeg får inn en energiavlesning på overflaten.
Aner du hva det er?
Nei.
Men det er noe annet.
Et kubeskip i kretsløp.
Da gikk vi iallfall ikke glipp av festen.
Det er ingen vakter her.
Venter antakelig ikke gjester.
- Da lar vi det bli sånn. - Hvilken vei?
Energiavlesingen er sterkest her borte.
Hvor stort er det her?
lkke vær redd, jeg har glimrende retningssans.
Gikk ikke du deg bort i en hagelabyrint en gang?
Jeg var 10 år, og løp fra en bie.
Hva i helsike er dette?
Det er en dronning.
Godt gjettet, Sherlock, men hva gjør hun?
Jeg aner ikke.
Sheppard.
Det er motbydelig.
Hva er det?
Se her.
Vi har selskap! Kom igjen! Ut!
Denne er klar.
Sett ham med de andre.
Dette kommer jeg til å ha mareritt om.
Tror du det er en slags skrømtfarm?
Det ser sånn ut.
Dronningen utsondrer genetisk materiale
som distribueres gjennom strukturen
inn i de kokongene.
Simsalabim, nyfødt skrømt.
- Flott. - Ja.
Det høres kvalmt ut, men det er faktisk logisk.
Du må huske at de stammer fra insekter.
Men jeg forstår ikke hvorfor det skjer her?
Vi antok at dette fant sted på kubeskipene deres,
men hva er så spesielt med dette stedet?
Jeg har en aning.
Herregud. Kokonger!
Tusenvis av kokonger!
Jeg har koblet meg inn på skrømtkonsollen.
Jeg har interne diagrammer.
Jøss!
Hva er det?
Om jeg leser dette rett, var det vi så fra overflaten toppen på isfjellet.
Dette er flere kilometer i diameter.
Er det flere slike rom?
Over 100.
Det er helt ulogisk.
Én dronning kan ikke produsere nok genmateriale
til å befrukte alle kokongene.
Kanskje det er mer enn én.
Dronninger jobber ikke sammen så vidt vi vet.
Jeg vet bare at dette ble bygd for å skape en skrømthær,
og det kan vi ikke la skje.
Du har sett størrelsen. C4 kommer knapt til å lage en bulk.
Da skyter vi fra kretsløpet.
Det kan i teorien fungere, men det er et annet kubeskip der.
De tar oss lenge før vi gjør ferdig jobben.
Hva med strømtilførselen?
Kanskje. Vi kan vel slå den av en stund.
Det er en begynnelse.
Problemet er at avlesingene kommer alle steder fra.
Vi er midt i en gigantisk maskin.
Jeg vet ikke om jeg kan finne kilden.
Vekk henne.
Hva har skjedd?
Du har gjort det bra.
Den andre gruppen krigere er feilfri.
Vi har nå en egnet genetisk mal vi kan gå til neste fase med.
Hvor er kommandøren for den falne kuben?
Han er i varetekt.
Han fullførte den nødvendige omjusteringen.
Jeg må gjenvinne styrken min.
Bring ham til meg.
Hans forståelse av denne teknologien er imponerende.
Du bør kanskje holde ham i live.
Du sa at enheten var klar.
Det er den.
Vi gjør bare de siste justeringene før vi kobler til strømmen.
Da har han ikke mer nytte.
Og jeg må fores.
Med mindre du melder deg frivillig?
Hent ham!
Jeg tror jeg skal få belønningen min.
La det skje.
Sheppard. Hvordan fant du meg?
Vi fulgte etter dem.
Du fikk inn signalet mitt. Jeg var ikke sikker på om du kom.
Hva er venner til?
Fortell oss alt du vet,
ellers lider du samme skjebne som de to vennene dine.
Hei.
Har du hørt noe ennå?
Nei, de har ikke vært i kontakt.
Ikke annet å gjøre enn å vente.
Jeg fikk aldri sjansen til å gratulere deg.
Det er veldig flott.
Jeg visste ikke engang at du hadde kjæreste.
Søsteren min har to unger.
To gutter, fem og sju år.
Jeg savner å være sammen med dem.
Jeg vet ikke hva jeg kan forvente.
Det gjør ingen,
i hvert fall ikke med den første.
Men du klarer det.
Du kommer til å bli en god mor.
Takk.
Skulle ønske jeg var like sikker.
Dr. McKay har helt rett.
Det er umulig for en dronning å avle så mange krigere samtidig,
uten kunstige metoder.
Hva mener du?
Dronningen skaper en håndfull krigere,
og hver av dem reproduseres tusen ganger.
Dette var et kloningsanlegg.
Det var nøkkelen til seieren deres over de gamle.
Vi visste at de hadde flest,
men vi visste ikke hvor de kom fra.
Er det ikke for mange skrømter i galaksen allerede?
Da dere kjempet mot replikatorne
var det logisk, men hvorfor nå?
Svar ham.
Vi brukte ikke dette anlegget under replikatorkrigen
fordi vi ikke hadde kraften til det.
Energikravene er enorme.
ZPM-er. Han snakker om ZPM-er.
Jeg fikk tak i et par før replikatorplaneten ble ødelagt.
Og jeg som hadde dårlig samvittighet for å drepe deg.
Hensikten var å skape en hær for å utslette de andre skrømtene,
men jeg ble sveket av et besetningsmedlem.
Han fortalte en annen kube om planen.
Den som deaktiverte skipet ditt.
Dette er gode nyheter, ikke sant?
Vi trenger bare å få tak i ZPM-ene for å stenge dette stedet.
Og jeg vet hvor de er. Dere har vel ikke kommet helt hit
bare for å redde meg, men det er i deres beste interesse.
Kom igjen.
Gjennom der.
Vi sjekker om det er trygt. Du blir her.
Det er noe jeg ikke forstår.
Da dere nedkjempet de gamle, hvordan fikk dere tak i ZPM-ene?
Lantinianerne var mektige, men uforsiktige.
De trodde skipene var uslåelige, og sendte dem dypere og dypere
inn i skrømtkontrollerte områder for å prøve å utslette oss.
Det tok måneder, men til slutt fanget vi tre av dem,
og alle var drevet av ZPM-er.
Og da brakte dere dem hit.
Innen få uker hadde hæren vår vokst med to hundre ganger originalstørrelsen.
Fra det tidspunktet snudde krigen i vår favør,
og lantinierne var hjelpeløse.
Spar historieleksjonen. Kom igjen.
Ja.
De har oppdaget at jeg er borte!
Vi må skynde oss.
Denne veien!
Løp!
Å, pokker.
Jeg ble skutt i svime.
- Det ble vi alle, Rodney. - Ble vi?
Hvorfor våknet jeg sist?
- Hvor er Todd? - Han klarte å rømme.
Det er bra, ikke sant?
Han kommer og henter oss. Vi reddet jo ham.
Noe sier meg at vi er alene om dette.
Noe sier meg at det ikke spiller noe rolle.
Åpne den.
Slipper du oss ut? Så vennlig av deg.
Hent dem.
Kommandøren av den andre kuben unnslapp, men jeg brakte deg disse.
Fortell kuben.
Be dem søke i området etter skipet.
I mellomtiden
har jeg noen spørsmål som må besvares.
Hva er det?
Jeg har oppdaget at en pil nærmer seg posisjonen vår.
Det kan være en speider. Har de funnet oss?
Jeg vet ikke.
Annen kommunikasjon mellom pilen og den andre kuben?
- Nei. - Da har vi ennå en sjanse.
Vi bør ødelegge den.
Oberst Sheppard har flydd en pil før.
Han ville ha kontaktet oss,
og vi kan ikke risikere å sende ut vårt eget signal.
Lader våpen.
Ikke avfyr.
Kjenner dere meg igjen?
Ja.
Har du sett folket vårt?
Ja. Jeg skal fortelle dere alt, men dere må la meg komme om bord.
- Ble de fanget? - Jeg så dem bli skutt i svime.
- Rart at du klarte å slippe unna. - Jeg var heldig.
Ellers ville de ha drept meg øyeblikkelig.
Så hvordan skal vi redde dem?
De er brakt til dronningen nå.
Så vi har en sjanse, hvis du flyr oss dit.
Du forstår ikke.
Kuben i kretsløpet vil se at pilen min forlater planeten.
De vil bli mistenksomme og begynne å lete etter oss.
Vårt eneste håp er å dra nå, og komme usett tilbake senere.
Vi drar ingen steder.
Dere kan ikke hjelpe vennene deres nå.
Dette må dere skjønne.
Vent.
Det er en sjanse. Jeg har en idé.
Hvordan fant dere dette stedet?
Jeg har ikke opplevd slik motstand
fra et menneske før.
Jeg har lang trening.
Det finnes en enklere måte.
Fortell meg det jeg vil vite, ellers spiser jeg en av vennene dine.
Som du ønsker.
Hvis du er sulten, er det meg du vil ha.
- Denne. - Flott.
Jeg har aldri i mitt liv blitt valgt først,
og nå gjenoppretter skjebnen balansen.
Hva er det? Min dronning?
Før dem tilbake til cellen.
- Jeg forstår ikke. - Ut!
Hva sa hun?
Hun snakker ikke til oss.
Hun tar kontroll over dronningens tanker.
Umulig.
Jeg er ikke så sikker.
Hvem er det som våger å innta tankene mine?
Det spiller ingen rolle hvem jeg er.
Bare at jeg er sterkere enn deg.
Virkelig?
Selv nå tar jeg kontroll over kroppen din.
Ja, du har styrke.
Jeg føler det nå.
Men selv ikke du kan holde oppe denne konsentrasjonen for alltid.
Jeg trenger ikke for alltid.
Reis deg!
Snu deg til høyre.
Du skjuler noe fra meg.
Jeg føler det.
Selvsagt.
Nå føler jeg det.
Du jobber ikke alene.
Det er et annet liv inni deg
som hjelper deg.
Hold deg borte!
Du kan ikke motstå meg lenge.
Til sammen er de to hjernene deres svært mektige,
men jeg trenger bare å distrahere deg et øyeblikk for å få tak i den andre.
Det tar bare én tanke
for å tilintetgjøre den.
Det var underlig.
"Underlig"? Så du ikke at jeg nesten ble skrømtføde?
"Underlig" er ikke nok. Heller "grusomt,"
"vemmelig" eller "sjokkerende."
- Hva tror du skjedde med henne? - Jeg er ikke sikker.
Å, flott. Hun er tilbake.
Her er våpnene deres.
Det er meg, John.
Teyla.
Ja.
Du svekkes. Jeg kan føle det.
Teyla?
Teyla, er alt i orden?
Du må gå, fort.
Jeg vet ikke hvor mye lengre jeg kan kontrollere henne.
- Gå. - Kan du si oss hvilken vei?
- For jeg ble nettopp snudd. - Gå!
Du kan slippe henne nå. Vi drar.
Der er det,
det andre livet inni deg.
- Teyla? Slipp taket. - Hjelp meg, John!
Teyla!
Vi må få tak i ZPM-ene og komme oss ut herfra.
Problemet er at vi ikke vet hvor de er.
Vi så på diagrammene i kapselrommet.
- De henviste ikke til ZPM-ene. - Kanskje du ikke så godt nok etter.
Kom igjen.
Gjør det fort.
Det er mye data. Jeg trenger litt tid.
Hva var det?
Vi kom for sent.
De har begynt å klone krigerne.
Glem det, bare finn ZPM-ene.
- Jeg trenger mer tid! - Rodney.
Det er hundrevis av sider
med informasjon her, og alt står på skrømtspråk.
- De fant dronningen. - Jeg har en bedre idé.
- Har du? - Vi stikker herfra.
Alt i orden, Teyla?
- Major Lorne? - Hva skjedde?
Jeg så dem,
oberst Sheppard, Ronon, dr. McKay.
- Kom de seg unna? - Dronningen var...
Var etter barnet mitt.
Det er greit. Bare ta det rolig.
Major.
Den andre kuben er på vei.
De har funnet oss.
Finnes det andre veier ut herfra?
Vil du ha en utgang til? Det var vanskelig nok å finne denne!
Vi må bestemme oss fort. Det kommer flere av dem.
Å, svarte.
Vi må ut herfra.
Kubeskipet kommer hvert øyeblikk. Vi må dra nå.
Ikke før folket vårt kommer tilbake.
Våpenkapasiteten er i beste fall begrenset. Skroget er fremdeles hardt skadet.
Vi overlever ikke et angrep.
Oberst Sheppard kommer straks.
Det vet du ikke.
Jeg har sett dem. De er i live, og vi venter så lenge vi må.
- Hva er det? - Den andre kuben.
De er innenfor våpenomfanget.
Dette er dumt. De skyter hyperstasjonen
så vi ikke kan rømme.
Vi kan ikke vente lenger!
Teyla, Lorne, kom inn.
- Oberst, hvor er dere? - Vi er på vei.
Dere må skynde dere. Den andre kuben fant oss.
Kan dere motstå dem?
lkke lenge.
Ankommer pilrommet.
Mottatt.
De er innenfor.
Oberst, be om tillatelse til å hoppe til hyperrom straks.
Nei. Jeg har en annen idé.
Er du sprø?
Vi må ødelegge kloneanlegget først.
Hvordan? Ser du ikke at vi angripes?
Jeg vet det! Teyla, sett en ny kurs.
- Kommandør. - Hva er det?
Vi fikk nettopp en viktig melding fra kuben.
Fienden har kurs rett mot oss.
Det bør gjøre susen.
La oss komme oss ut herfra.
Hva skjedde med den andre skrømten?
Mener du Todd?
lkke spør. Han tok en pil.
Han rømte enten gjennom porten
eller ble tatt til fange av det andre kubeskipet.
Han fikk antakelig ingen varm velkomst.
Nei.
Har du snakket med Keller?
Jeg kom nettopp fra sykestuen. Alt er bra,
iallfall fysisk sett.
Hva betyr det?
Mitt ufødte barn ble utsatt for tankene til en morder
selv før han åpnet øynene til verden.
Han?
Det er en gutt.
Er det?
Jeg trodde ikke du ville at Keller skulle fortelle det.
Hun gjorde ikke det.
Nei vel.
Du hadde rett i å stille spørsmål ved min deltakelse i oppdraget.
Før ville jeg ha gitt livet mitt for deg,
Ronon eller Rodney uten å nøle.
Men
nå har jeg andre hensyn å ta.
Det er forståelig.
Du aner ikke hvor nær hun kom å ta livet av ham.
Hvis du hadde nølt
bare et øyeblikk...